"Не розпачуй; один зі злодіїв був спасенний.
Не зловживай; один зі злодіїв був проклятий."
Святий Августин
Я вперше скуштував сперму, коли мені було сім.
Нічого сказати?
Вступ, звісно, вражає.
Іронізуєте?
Вибачте. Почнімо наново.
Що Ви хочете мені розповісти?
Я тут, щоб вислухати Вас.
Мене зґвалтував священик, коли мені було сім.
Орально й анально, як пишуть у судових звітах.
Це тривало п‘ять років, через день протягом п'яти років.
Я дуже кривавив, як Ви можете собі уявити, я стікав кров'ю.
- Ви з кимось говорили про це? - Я говорю з Вами, зараз!
Я маю на увазі, чи Ви зверталися по професійну допомогу?
Навіщо? Щоб я навчився, як це подолати? Щоб я навчився жити з цим?
Може, я не хочу це долати. Може, я не хочу вчитися жити з цим.
Ви подали офіційну скаргу? Ви свідчили?
Той чоловік мертвий.
Я не знаю, що Вам сказати.
У мене немає відповіді для Вас, вибачте.
А втім, яка була б з того користь, якби він досі був живий?
Який сенс убивати виродка?
Нічого нового. Немає сенсу вбивати поганого священика.
Убити хорошого? Оце буде буча!
Вони не знатимуть, що з тим робити.
Я маю намір убити Вас, отче.
Я маю намір убити Вас, бо Ви не зробили нічого поганого.
Я маю намір убити Вас, бо Ви невинні.
Одначе, не цієї миті.
Я дам Вам доста часу "розпорядитися відносно дому Вашого".
Примиритися з Богом.
Скажімо, до наступної неділі.
Зустрінемося на пляжі, внизу, біля води.
Убити священика в неділю! Гарний буде жарт.
Нічого сказати, отче?
Зараз нічого. Але я неодмінно щось надумаю до неділі.
ГОЛГОФА
- Тіло Христове. - Амінь.
НЕДІЛЯ
Знову трохи забагато вина, Міхале?
Вибачте, отче.
Цікаво, ти вдався до хитрощів задля власного зиску?
До хитрощів, отче?
Я помітив, що сулії з вином віднедавна дещо спорожніли.
Цікаво, чи ти вдався до хитрощів?
Така собі димова завіса для прикриття того вина, яке ти нищечком вицмулив.
Гадки не маю, про що це Ви. Панотець Лірі не завважив, щоб щось було негаразд.
Панотець Лірі не знає тебе так добре, як я, Міхале.
Він може глибоко недооцінювати твого макіавеллістичного крутійства.
Уже можна йти, отче?
Куди поспішаєш? На збори у штаб мафії?
Гайда!
Нині, буває, таке почуєш на сповіді!
- Це пригнічує. - Треба відчужуватися від цього.
Ми тут для розради. Особисті переживання ні до чого.
Знаю! За кого Ви мене маєте?
Однак, це гірко. Люди перетворюють своє життя на шарварок.
У чому проблема? Без подробиць, звичайно.
Та жінка з великим синцем під оком, бачили її?
- Вероніка Бреннан. Авжеж. - Вона дивакувата.
Таке розповідає! Думаю, вона намагається збити мене на манівці.
Знаєте, що таке фелчінґ?
Я знаю, що таке фелчінґ.
- А я мусив шукати. - І це без подробиць?
Вибачте. Що б там не було з нею негаразд, це вже явно перейшло всі межі.
Тепер їй перепадає на горіхи.
Але якщо сказати це їй, вона наробить ґвалту.
Особливо, якщо ґрунтуватися на тому, що вона розповіла на сповіді.
Знаю, знаю, не можна цього робити.
Можна відлучити її від церкви, цю корову.
Я поговорю з нею. З Джеком також. Обов'язки пастиря і все таке.
Нічого спільного з її сповіддю. Розберемося, що відбувається.
Той кольоровий чоловік... Угандієць. Думаю, він один з її коханців.
Саймон з Кот-д'Івуару.
А й справді. Я знав, що він із Ґаяни чи якоїсь іншої африканської країни.
Ґаяна в Південній Америці.
Я так не думаю, отче. Я завжди добре знав географію.
Непогано!
Як це не дивно.
Я думав, якесь патрацтво.
Хто ці двоє?
Не знаю. Я читаю оповідки про привидів.
Може, річ саме в тім.
Моторошно.
ПОНЕДІЛОК
То Вам відомо, хто це був?
Так, мені відомо, хто це був.
Ви добре його знаєте?
Досить добре.
Знаєте його досить добре... Гадаєте, це порожні погрози?
Не знаю. Я не певен.
Якщо Ви не впевнені, то це можливо.
Так, мабуть.
Ви, звичайно, не відпустили йому гріхи?
Він не просив про це.
Так отож. Він не сповідальник. Немає каяття.
Він погрожує скоїти злочин і не просить прощення за нього.
Це не буде порушенням таємниці сповіді.
Ви кажете, що я маю звернутися до поліції?
Я такого не казав, Джеймсе.
Це Ваш вибір.
Можеш нічого не казати, ти зробила типову помилку.
Треба різати вздовж, а не впоперек.
Це Бруно.
Я завжди хотів швидкісне авто, червоне.
А я гадала, у тебе вже була криза середнього віку.
Ви дуже вродлива молода жінка.
Дякую.
Мені подобається Ваш метелик.
Він у цятку.
Це моя донька Фіона, Майло. Вона аж із Лондона.
- Глузуєте з мене. - Я не глузую з тебе.
- Але ж Ви священик. - Я був одружений до того, як став священиком.
У нас з дружиною з'явилася дитина - Фіона. Моя дружина померла,
після цього я й прийняв сан.
- А так можна? - Схоже на те.
Можеш нічого не казати, ти зробила типову помилку.
- Я вже провів інструктаж, Френку. - Треба різати вздовж.
- Сказано, я вже зробив це! - Ну-ну!
Крапельку чогось міцненького Вам.
І добряча порція старої-доброї води життя для красивої, трохи збентеженої...
Пішов ти!
...затятої лайливиці. Обожнюю це в шльондрах.
Брендане, зараз неслушний час.
Як скажете, отче. Ви головний.
Тобі це допомагає?
- Я досить довго не вживав. - Як скажеш.
Ні, ні. Я був дуже хорошим хлопчиком. І не міняй тему.
А яка була тема?
- Ти знаєш, яка була тема. - Ох, татку, через чоловіка. Це ж очевидно.
Це стає звичкою, доню.
Знаю. Це жалюгідно. Я нічого не можу зробити як слід.
Гарні окуляри.
Я в них схожа на Джекі О?
Не дуже.
Ви прийшли через це? Огидно, еге ж?
Цікавий колір.
Кажуть, можна знайти красу в усьому, якщо досить ретельно шукати.
Я б сказав, красу можна знайти багато в чому.
Та не в усьому. То бздура.
Звідкіля мені знати? Я просто стара прачка.
Послухай, якщо не хочеш зі мною говорити, то й добре.
Я тут не для того, щоб змушувати тебе до чогось.
Хтозна, отче. Може, мені подобається, коли мене змушують. Може, мене це тішить.
Я поговорю з Джеком. Побачимо, що він скаже на свій захист.
Великий Інквізитор? Що ж, ідіть і послухайте.
Я впевнена, що він дуже зрадіє можливості ще комусь вуха продзижчати.
Я вже дуже давно перестала слухати все це його лайно.
То он воно як? Вибач, я й не думав, що це так.
Ви думали, що ми нові Ґрейс Келлі та князь Реньє?
Я знаю, що це був не дуже щасливий шлюб, тому порівняння невдале.
Знаєте, це мені завжди в Вас подобалося, отче.
Ви занадто кмітливі для цієї парафії.
Він був молодець. Відрубав голови двом із них. Усюди кров.
- Здоров, отче. - Джеку.
Можна з тобою поговорити? Наодинці.
Звучить зловісно.
Де Джонні Кокрен, коли він потрібен?
Сподіваюся, нас тут не замкнуть, бо доведеться цюпцятися, щоб зігрітися.
Я перемовився з Веронікою, Джеку.
У нас вдома? Все гаразд?
Усе добре. Та ні, все недобре.
Недільна меса? Окуляри і все таке.
- О, це. - Так, це.
Ти її вдарив, чи що трапилося?
Я не був з нею грубий. Ні. Це той чорний, з яким вона зустрічається.
Тобто той кольоровий, з яким вона зустрічається.
Я не хотів виглядати расистом, просто з язика злетіло.
- Кажеш, він її побив? - Гадаю, що так.
Вона говорить загадками. Я її не розумію.
Думаю, вона біполярна. Або має лактозну недостатність. Одне з двох.
Я вже й не знаю, хто я їй тепер, отче.
Якщо чесно, я навіть радий, що збувся її.
Навіть якщо цей хлопець її молотить?
Я тут ні до чого!
Що?
Не кожен може взяти на себе весь тягар.
- А як же ваш шлюб? Твоя присяга? - Моя присяга!
Послухайте...
Тепер вона щасливіша, бо зустрічається з ним. Помітно заспокоїлася.
Стала врівноваженішою. Та й я більше не під ковпаком.
Можу повертатися, коли схочу.
Тож усі щасливі! Що в цьому поганого?
Врізати Вам шмат яловичини?
Свіжина.
- Саймоне. - Вітаю, отче.
З якого приводу?
Це не стосовно машини.
Щодо пані Бреннан. Ти її хлопець.
Я граю її час од часу. Це робить мене її хлопцем?
- Тут так. - Я чув, у неї чимало хлопців.
Скільки?
Ви хочете, щоб я зізнався у перелюбі? Тому Ви тут?
Хтось її побив.
- Вона сказала Вам, що я її побив? - Ні, не сказала.
То чому Ви тут?
Бо хтось її побив.
Або ти, або її чоловік.
Не думаю, що Джек міг її побити. Він не з тих.
З яких?
- Знаєте, декому подобається, коли їх б'ють. - Кому?
Білим жінкам, ірландкам. Не питайте мене чому.
- Для цього треба бути психіатром. - Нісенітниці.
Ні, ні.
Люблять, коли їх лупцюють.
Насправді, у деяких випадках вони благають про це.
То вона отримала те, чого хотіла?
- Я говорив на загал. - О, то ти говорив на загал.
А я говорю конкретно.
- Не роби цього знову. - Ви не можете казати мені, що робити.
- Це Вам не місія. - О, не місія! Звичайно.
Ви відрубаєте мені руку, якщо я не підкорюся?
Знаєш свою історію. Це неабищо.
Люблю читати.
Ми, мабуть, думаєте, що чорні...
Так, так. Чорні, білі. Ля, ля, ля.
Забирайтеся геть, отче. Ваша проповідь добігла кінця.
Стережіться.
Це ж чому?
Якщо це він її побив, Вам треба бути обачнішим.
Це дуже дітклива проблема.
Маєте мені пояснити. Боюсь, я зовсім не розумію, до чого Ви ведете.
Церква не може бути залучена до питань етнокультурних відмінностей.
Розумієте?
Вважаєте те, що він б'є її, - частина якогось тубільного обряду, абощо?
Як їхнє своєрідне рукостискання?
Тепер Ви берете мене на кпини.
Ми маємо бути розважливими у таких питаннях. От і все, що я хотів сказати.
Я дуже розважливий, отче. Цим не турбуйтеся.
Як Ви?
На порозі смерті. А Ви?
Так само. Бачу, досі користуєтеся старою друкарською машинкою? Таке собі чванство?
Усе моє життя - чванство.
Одна з тих фраз, які звучать начебто дотепно, та насправді змісту в них катма.
Знову мене підловили.
Як там найновіший шедевр?
Кращий, ніж Сесілія Агерн, але не такий хороший, як Бенфілд.
Хотів би я так сказати про кожного.
Що Ви мені принесли?
Ще щось потрібно?
- Пістолет. - Га?
Вальтер PPK
згодився б.
Вибір Джеймса Бонда. Старий Адольф застрелився таким у бункері.
То он який план?
Нема бажання довго й нудно мучитися, коли настане мій час.
Не розуміючи, хто я чи де я.
Це безглуздя.
Прагматизм.
Де мені взяти пістолет?
Ой, я Вас прошу!
У цій країні зброї ніколи не бракувало.
Мушу визнати, сьогодні Ви неймовірно похмурі.
У тебе немає жодних світлин.
Немає.
Щодо цього я згоден з апачі.
З апачі?
З апачі. Та з арапахо.
З гункпапа сіу.
Немає навіть маминої світлини?
Мені не потрібне фото, щоб пам'ятати твою маму.
Спогади тьмянішають. Це так жахливо.
Ні, не тьмянішають.
Не настільки.
Треба купити ціпок.
Він тобі личитиме. Ти надто доросла, як на свій вік.
Ага.
З ним я відчуватиму себе домінантною.
- До того ж на нього можна спиратися. - На нього можна спиратися! Замислено.
Ним можна вказувати на щось.
Вибити з когось дух.
Тупим інструментом, так. Утім, з кого?
З того молодика з Ретмайнсу.
Усі інструменти тупі?
Флюгельгорни?
І хто це в нас?
Це моя донька, Фіона.
Дійсно. Наче у французькому романі. Як там було прізвище автора? Бернанос.
Майкл Фіцджеральд. Я купив той великий будинок, що далі дорогою.
- Віднедавна Ви не приходите на месу. - Я був надто заклопотаний.
Насправді я подумую про те, щоб збудувати церкву біля дому. Як у "Поверненні до Брайдсхеду".
Щоб Ви навідувалися у вільний час. Це вирішило б проблему.
- Прегарне створіння. - І надзвичайно дороге. Елітна конятина.
- Цікавий тип, Ваш батько. - Справді?
Добрий чоловік. Хороший чоловік. Ніхто про нього поганого слова не скаже.
- Стає дуже цікаво, що ж він приховує. - Боже, Ви справжній недоумок!
- Злюща яка! - Фіоно...
Жартую. Не хотів нікого образити, як то кажуть.
Зробіть мені послугу, отче. Зазирніть до мого дому якось по обіді. Маю пропозицію, яка може Вас зацікавити.
- Справді? - Авжеж.
Фінансову пропозицію. Це ж Вас цікавить?
Це буде чорний день для всіх нас, коли католицька Церква перестане цікавитися грішми.
Правда ж?
Інспекторе Стентон.
Божий слуга посеред ночі. Зловісна зав'язка.
О, привітики, отче! Що там кажуть, що чувати?
Вибачте, я не знав, що Ви не самі.
Нічого. Це лише малюк Лео.
Зацінили мій задок, отче?
Га? Ні.
Він Вас просто дражнить, отче. Чим можу допомогти?
Мені нічого приховувати від Лео. Правда ж, Лео?
Ти розгорнута книга, Джеррі. Як і твоя дупа.
Це у справах поліції, отче?
Ні, це особисте. Особиста справа.
Особиста справа.
Виглядаєте схвильованим, отче. Моя Вам порада: драпайте від цього всього.
Ви ж не хочете заскочити по якесь чортзна-що,
а скінчити тим, що отримаєте по пиці. Схопили суть?
- Він не в гуморі, Лео. - Може, я зможу втішити старого буркотуна.
Я Вас гарненько розважу, отче. Потішник Лео - це я.
Але мусите доплатити, якщо будете у сутані.
Я знаю, які ви, святенники, коли допадаєтеся до невинних хлоп'ят. Мамо рідна!
Я вшиваюся.
Оце персонаж, еге ж?
Що Вас непокоїть, отче? Виглядаєте стурбованим.
Зробіть мені послугу.
Мого прадідуся.
Він розповідав, що забрав його в когось з тих членів "Каїрської банди",
яких він застрелив у Криваву неділю.
У першу Криваву неділю, звичайно.
- Колись виникала потреба скористатися ним? - Так.
Якось я убив людину в горах Віклов.
Яка була справа?
Мені уривається терпець.
Вам хтось погрожував, отче? Що Ви надумали зробити?
А якщо не Ви, то хто?
- Для чого, ви казали, він Вам потрібен? - Я не казав.
Скажімо, він потрібен Вам для Вашого пса.
Пес помирає. Йому боляче.
Ви боїтеся, що не сьогодні-завтра доведеться вибавити його від мук.
Мій пес помирає. Йому боляче.
Я боюся, що не сьогодні-завтра доведеться вибавити його від мук.
Милосердя, так? Із цим не посперечаєшся. Я також милосердний.
Був у мене один з таких, знаєте. Колись давно.
- Один з яких? - Священик-педофіл.
20 років тому. В Дубліні.
Дівчинка написала скаргу. Зґвалтування.
- Що сталося? - А Ви як гадаєте?
Я заарештував нелюда,
і за 48 годин уже пакував валізи, щоб вирушити на Захід.
- Вас усунули? - Перевели.
А з ним що трапилося?
Мені сказали, що його відправили в одну з тих заморських місій, до Африки.
Гадаю, там він може робити все, що йому заманеться.
- Все одно, дякую. - Як кажуть серед боксерів, отче,
пам'ятайте про захист.
ВІВТОРОК
Давно ти займаєшся цими дурницями?
Уже кілька років.
Це має заспокоювати.
- Може, й мені варто спробувати? - Може, й варто.
Ти розмовляла з кимось у Лондоні?
Ти про спеціаліста чи про...
Давай покладемо край цій суперечці.
Якщо ти не можеш говорити про це зі мною, то поговори з кимось іншим.
Мабуть, не завадить.
Розкошуєте?
Атож.
Прекрасний день.
А й справді.
Марки!
І це майбутнє духовенства?
Майло.
Мені треба поговорити з Вами, отче.
Вмощуйся зручненько.
Чому люди вкорочують собі віку, отче?
Чому люди вкорочують собі віку? Питання прямо в лоб.
Гадаю, причини найрізноманітніші. На твою думку, чому?
Не знаю. Алкоголь, депресія. Може, брак сексу.
Ти показний юнак. Не думав, що в тебе із цим проблеми.
У мене язик погано привішений. Завжди так було.
Через це ти думаєш про самогубство?
Радше нуджуся. Або заподію собі смерть, або піду до війська.
- Це крайні заходи. - У війську можна опанувати якусь професію.
Можна опанувати якусь професію й поза військом.
Можна отримати більше життєвого досвіду.
Думаєш, повоювавши, станеш самобутньою особистістю?
Убиваючи людей.
Я відчуваю, що Ви проти мого вступу до війська.
Погляньмо на це з іншого боку:
я завжди вважав уродженими психопатами тих,
хто йде до війська в мирний час.
Наскільки я знаю, люди йдуть до війська,
бо хочуть дізнатися, як це - вбити когось.
Не думаю, що такі схильності варто заохочувати в сучасному суспільстві, а ти?
Ісус Христос теж так не думав.
Біля заповіді "Не вбивай"
немає зірочки, яка відсилає нас до примітки внизу сторінки,
де уточнюється, в яких випадках можна вбивати.
А як же самозахист?
Це спірне питання.
Не схоже, щоб на нас хтось нападав, чи не так?
Війна проти тероризму не має кордонів.
Не думаю, що Аль-Каїда нами дуже цікавиться, а ти?
Хто знає, що у тих мусульман на думці?
Мушу визнати, я думав про вбивство.
Через те, що я не займаюся сексом, я по-справжньому злий на жінок.
Тож я подумав, що у війську
ці схильності, як Ви їх назвали, стануть перевагою.
Вони, звичайно, не кажуть, що їм потрібно якраз це.
У рекламі вони торочать про можливість побачити світ й інше лайно.
Але я припускаю, що бажання вбити - це наче мати науковий ступінь.
Воно переважить відсутність навичок.
Мило.
Ти користуєшся порнографією?
Здається, я вже переситився всіма видами порнографії.
Всіма-всіма?
Майже всіма. Наразі я переглядаю транссексуальне порно.
Дівки з прутнями, знаєте?
Можливо, є простіше рішення.
Поїдь з дому. Вирушай туди, де тобі буде значно легше
зустріти доступну молоду жінку з нестійкими моральними принципами.
Тобто до Слайґо?
Власне, я думав про Дублін, Лондон, Нью-Йорк.
Нью-Йорк? З моїм фартом мені там хіба СНІД перепаде.
Дякую, що знайшли час поговорити зі мною, отче.
Не скажу, що мені дуже допомогло.
Та мабуть, це добре з кимось поділитися.
Пуск!
Знаєте, всі мене покинули. Тому тут так порожньо.
Наче в могилі.
Хто ж Вас покинув?
Дружина, діти.
Навіть Консуела, а вона з Еквадору,
тож я не думав, що вона має з чого вибирати. Очевидячки, помилявся.
Прикро чути.
Ви згадували фінансову пропозицію.
Я хочу зробити пожертву. Спокутувати колишні гріхи.
Втім, мабуть, усі гріхи колишні. Інакше вони не були б гріхами,
а тільки... брудними думками, які обсідають голову.
Між іншим, чому Ви носите цю пошарпану сутану?
Хочете цим щось сказати?
Ось погляньте. На цей годинник, сюди. Він багато про що говорить. Це "ТАҐ Хойер". Дуже дорогий.
Пане Фіцджеральд, Ви перейдете до суті? Чи й далі будете теревені правити?
Дозвольте Вас щось запитати: що Ви бачите, коли дивитеся на мене?
Я скажу Вам, що Ви бачите.
Вродливого, зрілого,
видатного чоловіка у розквіті років.
Колоса, скажімо так. Колоса, який підкорив світ фінансів
і став не на жарт впливовим у певних сферах.
Я не кажу, надзвичайно впливовим, але значною мірою. Визнаймо.
Невже не спокуситеся?
Достатньо й води.
Я чув, Ви любите випити.
Занадто люблю.
Не буває занадто.
Лише не достатньо!
На чому я зупинився?
На чому ж, як не на грошах?
Ну-ну.
- Ви вчасно чкурнули, еге ж? - До того, як все обвалилося.
Це був ідеальний вихід, отче.
Стало відомо, що збирають інформацію про мої так звані порушення.
Але вони завжди так залякують.
Їм довелося б звинуватити половину фінансистів Ірландії. Й половину керівників банків разом із ними.
А ще групку людей при владі, притиснути й тих сцикунів.
Усі ми знаємо, що цього не трапиться.
Ні, не прийде кара таким, як я.
Ніколи не приходить.
Утім, я відчуваю... дещицю вини за все це.
- Дещицю? Та невже? - Ну...
Гадаю, мій моральний обов'язок - відчувати вину.
Певно, це не те саме.
Ця мені до вподоби. По-справжньому дорога.
Хоча я не впевнений, що вона означає.
Чому вона має щось означати?
Все має щось означати. Інакше, який у цьому сенс?
Ясна річ, мені не треба знати, що вона означає. Я її власник. Цього достатньо.
І це все, що важить? Власність? Майно?
Скільки землі має Церква? Скільки золота?
То Церква. Не я.
Ви представник Церкви, хіба ж ні?
- Як скажете. - Я так і кажу.
На мою думку, Ви дуже упереджена людина.
Так, я такий. Але я намагаюся змінитися.
Думаєте, у мене немає почуттів? Думаєте, мені начхати...
Я думаю, Ви зовсім не хочете зробити пожертву!
Я думаю, що Ви запросили мене, щоб поглузувати з мене.
Коли Ви щиро захочете зробити пожертву, можете подзвонити мені, у будь-який час,
я докладу всіх зусиль, щоб допомогти Вам!
Знаєте, я можу на неї насцяти.
Я сказав, що вона мені до вподоби, я збрехав. Вона для мене нічого не означає.
Я можу зараз же її зняти і насцяти на неї. Хочете, щоб я це зробив?
- З якої радості я маю цього хотіти? - Не знаю.
Щоб я міг отримати щось на зразок... духовного одкровення.
Такого собі сраного осяяння, так?
Добре, вперед.
Я Вас осяю.
Що ж, вона не моя.
Гадаю, такі люди, як Ви, на все сцяти хотіли. То чом би й ні?
Бачу, Ви захопили прибамбаси?
Хто вони?
Пара із Франції. Лобове зіткнення.
На ній жодної подряпини, а він дуба вріже.
Не той бік дороги?
У них влетіли якісь придурки. П'яні, звісно.
- Скільки? - П'ятеро, рахуючи француза.
Боже милий!
Морським біологом він був.
Хотів би я зараз там бути... глибоко в морі.
- Де інші? - У морзі. Найкраще місце для них.
Заради Бога, Френку. Кожне життя священне.
Знаю, але деякі з них не настільки священні, як решта.
Через таїнство єлеопомазання нехай Господь у своїх любові та милосерді
допоможе тобі
благодаттю Святого Духа.
Амінь.
Нехай Господь, який звільнив тебе від гріхів, врятує тебе і воскресить тебе.
Амінь.
Ви багато разів проводили соборування?
Так. Зазвичай літніх людей, звичайно.
Вони мають час підготуватися до цього.
Всі знають, що нас чекає.
Це легше?
Це не буває легко.
Я б сказав, зрозуміліше.
Не настільки несправедливо.
В таких ситуаціях, як оця,
люди шоковані.
Випадковістю цього.
Вони проклинають Бога. Вони проклинають своїх ближніх.
Вони втрачають віру в деяких випадках.
Втрачають віру?
Мабуть, їхня віра була недостатньо сильною.
Якщо було так легко її втратити.
Так, але що таке віра?
Для більшості людей - це страх смерті. І більше нічого.
Якщо це й усе, то втратити її дуже легко.
Він був хорошою людиною, Ваш чоловік?
Так.
Він був хорошою людиною.
Разом ми прожили чудове життя. Ми дуже любили одне одного.
А тепер...
його немає.
Я не вважаю, що це несправедливо.
Просто так сталося.
Але в багатьох людей не таке хороше життя.
Вони не відчувають любові.
Ось що несправедливо.
Мені шкода їх.
Помолитеся зі мною, Терезо?
Радуйся, Маріє, благодаті повна, Господь з Тобою.
Благословенна Ти між жінками, і благословенний плід лона Твого, Ісус.
Свята Маріє, Мати Божа, молися за нас, грішних, нині
та в годину смерті нашої. Амінь.
Закінчили банелюки плести?
Вона тримається?
- Вона сильна жінка. - Ще й гарненька!
Я б не проти з нею закрутити.
Люблю вдовичок. Я Вам казав?
Думаю, так. Зрештою, твій репертуар уже трохи застарів.
Ще б пак. Лікар-атеїст. Заяложена роль.
Небагато вдалих реплік.
Одна частка людяності й дев'ять чорного гумору.
А от зіграти Вас? Це могло б бути цікаво.
Зіграти мене. А хто ж тоді я?
Хороший священик.
Даруйте мені.
Маю піти вбити когось.
СЕРЕДА
Надовго я відключився?
На віки. На ери.
Я колись розповідав тобі історію про Фінна Мак-Кула?
Та іншого сильного велетня - Кіка Сатоїна?
- Вони стояли на Бугаячих горах. - Вони стояли на Бугаячих горах.
Кік запропонував позмагатися - хто докине брилу до моря в Іскі.
Фінн прийняв виклик.
Брила, яку кинув Кік, впала на берег,
здійнявши такі хвилі, що море більше ніколи не буде таким, як раніше.
Ось чому Східне узбережжя відоме у всьому світі, як прекрасне місце для серфінгу.
А брила, яку кинув Фінн, приземлилася тут, він витяг свого меча
та розколов камінь на дві частини, а тепер кажуть, що
якщо хтось досить необачно
тричі пройде крізь скелю, його розчавить на крихітні часточки.
Нахрапом.
Не надто поетичний переказ. Не надто романтичний.
Романтика мені вже в печінках сидить.
Був японський письменник. Він вкоротив собі віку.
Заздалегідь склав список усіх найвідоміших самогубців в історії.
Він вписав туди й Христа.
Схоже, він був розумник.
У Середньовіччі просто сказали б, що я була одержима бісами.
Може, й була.
Може, тоді були ближчі до істини.
Ти думаєш, те, що сталося, неважливо.
Дріб'язок у масштабі всесвіту, а викликає таку реакцію.
Але те, що...
Але те, що для тебе нічого не означає, для мене може бути дуже важливим.
Я не казав, що це неважливо.
Я лише кажу, що твої рішення в тридцять,
не такі самі, як у шістдесят.
Це порожні балачки.
Кожен період життя має власну логіку, власний сенс.
Може, й так.
Може, ти маєш рацію. Мені треба поміркувати про це.
Гадаю, це стара, як світ, суперечка.
Та як же ті, кого ти залишаєш?
Я належу собі, а не комусь іншому.
Правильно.
Неправильно.
Мабуть, скажеш, що це смертний гріх?
Я терпітиму вічні муки, отче.
Бог справедливий.
Його милосердя не знає меж.
Ви хочете, щоб Вас тут поховали?
Якого біса я хотів би, щоб мене поховали у такому Богом забутому місці?
А де ж тоді? На Пер-Лашез? Поруч зі старим любчиком Оскаром?
Між Аполлінером і Максом Офюльсом.
Дуже вишукано, визнаю.
- До речі, я маю для Вас пістолет. - Ага, так я й повірив.
Справді! Веблі, приблизно 1920 року. Втім, досі в робочому стані.
Чи принаймні, мені так сказав той, хто мав би знати.
- Ну, то давайте. - Я не взяв його з собою.
Так я й знав. Переживали, що я доведу справу до кінця, га?
Хтозна, Ви могли б випадково підстрелити і мене.
Навіщо мені так чинити? Що поганого Ви мені зробили, крім дурного базікання?
Це ще нічого не означає.
Тепер бісові недоумки не заморочуються пошуками причин для вбивства.
Підходять до когось і бах-бах-бах.
Я такого не знаю. Деякі люди мають дуже вагомі причини.
Ви до кого, отче?
До Фредді Джойса.
- До Фредді Джойса, вби... - Я знаю, хто це.
На біса Ви хочете з ним побачитися?
Він мій колишній учень. Попросив зустрітися.
Знаєте, я просив повісити мене.
В Ірландії немає смертної кари, Фредді, як тобі добре відомо.
- Чому ти хочеш, щоб тебе повісили? - Так померла Леслі Раєн.
Хочеш сказати, тебе гризе сумління?
Я не чудовисько. Я виглядаю, як чудовисько?
А як виглядають чудовиська?
До мене недавно копи приходили.
Допит із тортурами. Хотіли кривавих деталей.
Які, я певен, ти їм з великою радістю надав.
Вони одержимі канібалізмом.
"Як воно смакувало?"
Я відповів, що на смак як павич. Нагадує дичину.
Молодчинка. Обертаєш усе на жарт.
- Навіщо вони...? - Одне й те саме.
Хочуть знати, хто була остання. Та, що її так і не знайшли.
Та, яку я пригадав згодом.
Чому ти їм не розповіси, Фредді?
Знайдеш хоч якесь умиротворення.
Я б хотів...
Отче, життям присягаюся, я не можу... пригадати, куди я її запроторив...
Тобто, я знаю, що це десь у лісі.
- Куди я поклав свої ключі? - Ні! Я був не при тямі.
ЛСД... Це було наче... у казці.
Ти все це розповідав на суді, Фредді. Вже трохи набридло.
Вона була чарівною...
Чарівною дівчинкою.
Знаєте, вона розповіла мені, що її вже розбестили?
Я відповів: "То ще один раз нічого не змінить".
Бачиш, як згасає світло в їхніх очах...
- І стаєш богом! - Ні, не стаєш!
Не стаєш.
Навіщо я тут?
Я просто хотів із кимось поговорити.
Не схоже, щоб ти відчував хоч якусь вину за все те, що ти накоїв.
Я відчуваю. Відчуваю, отче.
Я вірю у те, чого вчить Біблія.
Я вірю, що коли покаюся у гріхах, буду прощений.
І зможу потрапити на небеса,
і побачу всіх тих дівчаток, і скажу їм, як мені шкода.
Я обійму їх, і поцілую їх, і любитиму їх справжньою, щирою любов'ю.
У мене немає ні найменшого бажання їх кривдити.
Бог створив мене, хіба ж ні?
Хіба ж ні?
Тож він мене розуміє.
Він повинен.
Ви так не думаєте?
Я думаю, якщо Бог не зможе тебе зрозуміти, Фредді,
ніхто не зможе.
Знаєте, мені відмовили у праві викупу закладеного майна?
- Хто? - Хто? Банки, хто ж ще?
Прикро чути.
Чому Ви й Ваші друзяки ніколи не згадуєте про це в проповідях?
Про що?
Про всіх цих банкірів, які поставили країну на коліна?
Вони й досі викидають на вулицю з власних домівок тих, хто не може заплатити.
Чули колись, щоб хтось з Вашої братії говорив про це?
Це також гріхи, хіба ж ні?
Так, це гріхи.
Само собою.
Мабуть, супроти історії про те, як ви запустили лапу до єврейських грошей,
і співпрацювали з нацистами,
чия б нявчала, а твоя б мовчала, так?
Мабуть, так і є. Користуєшся читацьким у повному обсязі, Брендане.
Бібліотеку закрили. Ви не чули? Скорочення.
Ти не танцюєш, Майло.
Мені не подобається така музика.
А яка тобі подобається?
Доллі Партон.
Так, Доллі Партон крута.
Чудовий кокаїн!
Пальчики оближеш!
Винятково в медичних цілях, отче.
Як там той Ваш Джойс?
Скажімо так, це був важкий день.
Як Ви можете сподіватися знайти спільну мову з кимось таким?
Про кого це ви? Чи не про Фредді Джойса?
Сьогодні я відвідав його у в'язниці.
Навіщо?
В'язень заслуговує на духовні настанови, як і будь-хто. Можливо, більше, ніж будь-хто.
Правда? Щоб вони могли віднайти Бога.
А тоді вони кажуть, що Бог простив усі їхні гріхи.
І те, що вони накоїли нічого не важить, бо тепер вони спасенні!
Ага, щось таке.
Вгамуйтеся. Ви не знаєте, про що говорите.
Обережніше, напої! Заради Бога!
Він давно напрошувався. Ви й самі знаєте.
Привабливий чоловік.
Будь з ним обачною.
Я давно не вживаю кокаїн.
Ти вживала кокаїн?
Ходімо потанцюємо.
- Ні, ні... - Як це називали в твої часи, джайв?
- Ні, ні. - Давай!
Простіть мені, отче, бо я грішна.
Один раз "Отче наш" і десять "Радуйся, Маріє".
Я зогрішила на більше.
Тоді піди на прощу на гору Крох Патрик. Навколішки.
Навколішки? Чого б то?
- Ваша церква горить. - Пішов ти, Брендане. Я не в гуморі.
Ваша церква горить!
Господи Боже!
Я викликав пожежників, отче.
Це все, чим можу допомогти.
Ледве чи вони встигнуть.
- Чому ніхто не бачив? - Татку, не підходь.
Татку! Відійди.
Чому ніхто не бачив?
Імовірно, вони звинуватять у цьому тебе.
Я б сказав, робота професіоналів.
Трясця, та перший-ліпший дурень міг влаштувати пожежу.
ЧЕТВЕР
Хто міг таке вчинити?
Звичайно, той, хто має зуба на Церкву.
Тобто півкраїни.
Якщо це не щось особисте.
- Що ти маєте на увазі? - Може, хтось має зуба на Вас, отче?
І хто б то міг мати на Вас зуба?
Може, це наше прийдешнє, га?
Може, все це колись перетвориться на руїну.
Може, одного дня діти здивовано запитають своїх батьків: "То у що раніше вірили?
У старигана на небі?
І що хороші потрапляють до раю, а погані - до пекла?"
Знаєте, як для полісмена, Ви поганенько розумієте людську природу.
Може, Ви й праві. Ви розумієте краще, ніж я.
Нічого не чіпайте.
Треба покликати хлопців судекспертів. Тих зарозумілих йолопів.
Що нам тепер робити?
Напевне, треба відбудувати її.
Цього разу використовуйте цеглу. Думаю, це гарна ідея.
О Господи, отче.
Це через кокс? Я можу кинути коли завгодно.
Невже?
Так. Більшість може.
Тим, хто не може, зазвичай важко почати вживати.
Їх можна не брати до уваги. Тих, кому важко почати.
Чого ти хочеш досягти у своєму житті, Вероніко?
Нічого.
"Погляньте на ті он лілеї,
як вони не прядуть, ані тчуть."
Дуже гарна цитата.
Авжеж. Усі її знають.
Заїжджена.
Так само, як "підстав другу щоку". Чи "не судіть, щоб і вас не судили".
Можливо, я хотіла б стати акторкою.
У мене були відсутній батько і свавільна мати.
Є з чого почати.
Коли батько вас покинув?
Він нас не кидав, його застрелили.
- Вбили? - Нещастя на полюванні.
Зовсім випадкове.
Тож Ваше завзяття ні до чого, отче. Я пропаща душа.
Не буває пропащих душ, Вероніко.
Хто це зробив?
Я не знаю, хто це зробив.
Ви казали, що знаєте.
У мене немає доказів, що це той самий.
Це той самий! Треба бути відчайдухом, щоб дотла спалити церкву.
Але якщо палаєш гнівом, даруйте мені гру сл...
Треба спитати себе: "Чого хоче цей чоловік?"
Звичайно, він хоче, щоб його любили, - всі ми хочемо, щоб нас любили -
і безуспішно. Тоді він хоче, щоб ним...захоплювалися.
Знову безуспішно. Тоді він хоче, щоб його боялися.
Знову безуспішно. Тоді він хоче, щоб його ненавиділи й зневажали.
Треба стерегтися того, хто хоче, щоб його ненавиділи й зневажали.
Як Ви думаєте?
Я думаю, Ви прочитали це в книжці, Ваше Преосвященство.
Думаю, він справді хоче розбурхати почуття інших людей. Це так.
Не хоче, щоб ним й далі нехтували.
Прагне встановити зв'язок.
Це йому добре вдалося.
Хто це?
Кажу вам, жахливий інцидент.
Не здивуюся, якщо це якийсь паскудний малий збитошник пустився берега.
Що тут удієш, такі часи.
Атож.
Перепрошую за той раз, отче.
П'яна маячня.
Ви з якого приводу?
З того ж, що й раніше. Здається, зараз це як ніколи на часі.
Я хотів би зробити пожертву.
Це було б чудово!
Щоб заспокоїти совість?
Впевнений, це головна причина всякої благодійності. Спокута провини.
Я впевнений, що у Вас немає вагомих підстав для спокути, пане Фіцджеральд.
Ви були б вражені, отче. Називайте мене Майклом.
Добре, Майкле. Усі доброчинні внески приймаються з вдячністю.
Ще б пак.
Напевне, це церковна доктрина.
Церкві потрібна будь-яка допомога, яку їй можуть надати. Особливо тепер.
Чому Ви так кажете?
Через усі ті компенсації, що їх виплачують останнім часом.
А це лише американцям, всі ми знаємо, що це не найстрашніше.
Мені нічого про це невідомо. Більшість тих випадків трапилися 40-50 років тому.
Мені здається, це просто копирсання в минулому.
- Вже пора пробачити і забути. - Згоден. Згоден.
Минулого не повернеш. Час рухатися далі.
І т.д і т.п.
Вип'єте горнятко чаю, Майкле? Чи, може, чогось міцнішого?
У вас є метамфетамін? Ні, ні. Я не зможу кинути.
То про яку суму йдеться? Десять? Двадцять?
Двадцять тисяч?
Так, двадцять тисяч євро.
Це було б чудово.
Ми могли б одразу розпочати відбудову.
Отже, двадцять.
Це ручка "Девід Оскарсон".
Надзвичайно дорога.
Яка гарна.
Чому б не п'ятдесят?
Отче!
Якщо для Вас гроші нічого не важать, то хай буде п'ятдесят.
Чому б не сто? Це для мене ніщо.
Знаю.
Сто тисяч євро для Вашого "дітища", отче. Що скажете?
Скажу: "Дякую Вам, пане Фіцджеральд".
На що натякав Стентон?
Я сказав би, якби міг. Ти ж знаєш.
Я думала, це в мене, а не в тебе, мають бути проблеми.
Як рибка?
Багато дрібних кісточок.
Хіба не завжди так?
Я й далі
зустрічаюся з хлопцем.
Повідомляєш про перелюб наперед?
Хіба це не чесніше, ніж у сповідальниці?
Коли вже все минуло й порохом припало, і нічого з тим не зробиш?
Що, на твою думку, він має зробити?
Завадити мені вчинити смертний гріх.
Я не можу тобі завадити, тільки ти сама можеш це зробити.
Тоді яка з Вас користь?
А ось і мій жеребчик.
Повторімо це якось.
І ти день-у-день мусиш терпіти це лайно?
Скажімо так, зараз тут багато чого відбувається.
Нам справді потрібно поговорити. Поділитися всім цим.
Як в одній з тих гівняних п'єс.
Не знаю, чи варто сподіватися одкровення у третій дії.
Як і я.
Знаю, коли твоєї мами не стало, щось померло всередині нас обох.
Прощання тривало надто довго, та й чи було воно прощанням?
Іноді мені хотілося, щоб вона менше протрималася.
Вона справді була впертою.
І сміливою.
Цікаво, чи я також буду сміливим, коли настане мій час.
Це не лише через її смерть.
Тривалий час тебе наче не було, до того і після того.
Коли ти був мені найбільше потрібен.
Не думаю, що я був недбалим батьком.
Ніколи не бив тебе і все таке.
Можна скривдити й по-іншому.
Це я добре знаю! Наприклад, спробою самогубства.
Господи! Я не хотіла тебе скривдити.
Ти ж розумієш, що завинила не лише проти себе.
Я не думала, що так вийде.
Я не хотіла завдати тобі болю.
Як могло мені не бути боляче? Я ж люблю тебе!
І я тебе люблю.
Не сумнівайся в цьому.
Але ж татку....
Щойно я вирішила, що ти повернувся,
ти знову намагався кудись гайнути, і таки пішов.
Я думала, що з'явилася інша жінка.
Я відчув покликання. Я не намагався втекти!
Я знаю! Знаю, що ти щирий.
Але, татку, факт фактом:
спершу не стало мами, а потім не стало й тебе.
Я втратила обох батьків за ціною одного.
Я нікуди не втікав. Я залишався тут.
Думаю, це трохи наївно, отче.
Я й досі тут.
І завжди тут буду.
Справді?
Обіцяєш?
Я завжди буду тут.
А ти завжди будеш тут.
Оце і є одкровення у третій дії?
Банально.
Але мені подобається.
Ось.
Будьмо!
Смакота!
Знаєш, як дізнатися, що став по-справжньому старим?
Як?
У твоїй присутності ніхто не вимовляє слова смерть.
Бруно! Бруно!
О Бруно!
Що він з тобою зробив?
Ой, я забула попрощатися з Бруно!
- Я поцьомаю його від тебе. - О, поцьомай!
- Відтепер у мене все буде добре. - Чесно?
Нехай так: сьогодні в мене все добре.
Повірю на слово.
П'ЯТНИЦЯ
Привіт! Куди прямуєш?
На пляж.
- Гарно там, правда? - Ага.
Серфиш?
Ні, тато не дозволяє. Каже, це надто небезпечно.
Що він там знає! От панікер.
На канікули приїхала?
- Звідки ти? З Віклов! - Ага.
Пусте. Я не буду використовувати це проти тебе.
Джанін! Хутко в машину.
Що ти їй сказав?
- Та нічого я їй не сказав. - Та невже?
А мені здалося, що ви любенько собі говорили.
Де тебе чорти носили, доню?
Я всюди тебе шукав.
Велику склянку.
Ви впевнені?
Віскі, я сказав.
Хто спалив Вашу церкву, отче? Дозвольте запитати.
То не моя церква. То наша церква.
Думаю, це румуни.
Вони ж кляті погани. Ті румуни.
Що румуни тут забули?
Вони вічно тут шастають, ті румуни. Справжні нікчеми.
Мабуть, хтось Вас недолюблює, отче.
Думаю, це хтось із тутешніх добродіїв.
Поліція тебе зачекалася, Саймоне, вкупі з твоєю "силою дедукції".
Але й порції, скажіть, отче? Як кіт наплакав.
Ще пінту, Брендане.
То Ви впевнені, що Бог існує, отче?
Я не глузую.
Серйозно. Я питаю, бо маю сумніви.
У мене криза віри.
Не ображайтеся.
Отч... Вибачте! Мені справді прикро!
Мені прикро до всирачки... Не покидайте нас у гніві!
Жартівник я поганенький.
Привітики, отче! Що там кажуть, що чувати?
То ти повернувся?
У мене купа клієнтів у цьому місті. Від "гой поллой" до громадських мас.
Мушу постійно мастити зад.
"Гой поллой" - це те ж саме, що громадські маси. Ти неправильно вжив цей вислів.
Знаєте, Ви можете мати рацію, отче. Бачте, я не отримав освіти.
Мене грали в дупу й грали в бузю цілими днями.
Забракло часу на книжки.
Я смоктав жезл єпископа і митру його жезлу і вдень і вночі, втямили?
Як Вам ця гра слів, всезнайку?
Тобі потрібна допомога.
Щось Ви таке верзете!
Може, Вам самим пора вправити мізки?
Тобі потрібна допомога? У тебе все гаразд?
Гей-гей! Отче...
У мене все круто, отче. Ясно?
Я добре почуваюся.
Знаєте,
коли я почав працювати в Дубліні, до нас потрапив трирічний хлопчик.
Його привезли батьки. Простенька операція.
Але анестезіолог дав маху.
Маленький хлопчик став глухим, німим, сліпим
і паралізованим. Назавжди.
Подумайте лише!
Уявіть собі ту мить, коли маленький хлопчик опритомнів.
У темряві. Ви б злякалися, правда?
Ви б злякалися, але знали б, що цей страх мине.
Має минути.
Мусить. Батьки ж десь поруч.
Вони прийдуть і врятують тебе.
Вони ввімкнуть світло. Вони заговорять до тебе.
Але... Задумайтеся.
Ніхто не врятує тебе. Ніхто не ввімкне світло.
Ти в темряві.
Намагаєшся щось сказати... і не можеш.
Намагаєшся ворухнутися... і не можеш.
Намагаєшся кричати. Але ти не почуєш власного крику.
Ти похований у власному тілі,
голосячи від жаху.
Якої холєри?
Якої холєри ти розповідаєш мені такі історії?
Просто так.
Деякі люди такі вразливі.
Бувайте!
Вже час іти.
Він же ще п'є. Повторіть.
Я сказав, час іти.
Це наказ?
Не любите, коли Вам наказують, отче?
А самі охоче це робите.
Всі вони однакові.
- Всі "вони". - Ага, всі "вони".
Ваш час минув, а ви навіть не можете це докумекати.
Мій час ніколи не мине.
Ти це чув? Людська гординя.
Вам потрібно навчитися смирення.
Треба збити з нього пиху. От що йому потрібно.
Ну, то збий.
Давай, якщо в штани не наклав.
Господи Боже!
- Що з Вами сталося? - Брендан Лінч.
Брендан Лінч? Та він же буддист!
То й що, як він сраний буддист? Ти думаєш, буддисти не дубасять людей?
Ти думаєш, буддисти не пердолять своїх дітей, як усі інші?
Помітно, що Ви дуже засмучені!
Тибетці плюють на сліпих на вулицях! В Африці вбивають альбіносів!
Який ти, курча, наївний.
Будь ласка, не лайтеся при мені, отче.
Думаю, краще продовжимо цю розмову вранці, коли Ви протверезієте.
Якого дідька ти взагалі став священиком?
Ти мав би стати сраним бухгалтером! У сраній страховій конторі!
Фе, гидота.
Ходімо додому.
Що сталося?
Нічого.
СУБОТА
Їдете?
Думаю, так буде краще.
Через те, що було вночі?
Через багато-що.
Не тільки через це чи все інше, що тут трапилося.
Маєте знати, у мене є сумніви.
Послухайте, я шкодую про те, що вчора наговорив.
Що сказане, те сказане, але ж з такою отрутою! Я не думав, що Ви мене настільки ненавидите.
Я Вас зовсім не ненавиджу.
Тоді чому?
Бо Ви не маєте внутрішньої єдності!
Це найгірше, що я можу про когось сказати.
Ну знаєте...
- Це просто... - Сподіваюся, Ви знайдете те, за чим шукаєте.
Хай щастить.
Отче?
Вітаю.
Летите до Дубліна?
Так.
Хочу трохи розвіятися.
Я чула про Вашу церкву. Це жахливо.
Так.
Мабуть, Ви дуже засмучені.
Так, дуже.
Везу його додому. До його родини в Італію.
До Дубліна, а потім... до Риму.
Як Ви?
Усі тут були до мене дуже добрими.
Тобто...
Знаєте, іноді мені здається, що я не зможу жити далі.
Але...
Я зможу.
НЕДІЛЯ
Отче!
Трохи зарано для меси.
Доктор Гарт ловив рибу на світанку. Він знехотя підвіз мене.
Куди простуєте?
Просто на пляж.
- Можна приєднатися? - Ні, не можна. Може, згодом.
То й нехай. Не буду затримувати.
Ви дописали свою книгу?
Так, дописав. Не знаю, чи добре вийшло.
Я впевнений, вона чудова. Ви дуже хороший письменник.
Дякую, Джеймсе!
Пам'ятаєш, ти змінив тему тоді, коли ми розмовляли?
Яка була тема?
Ти знаєш, яка була тема. Гадаю, ти скоїв гріх бездіяльності.
Я переконаний, що є й гірші гріхи, ніж бездіяльність.
Ти ж у нас у цьому спец, отче.
Якщо чесно, я думаю, що забагато говорять про гріхи.
І замало про чесноти.
Може, ти й правий.
Яка твоя улюблена?
Думаю, прощення дуже недооцінюють.
Я прощаю тобі.
Ти прощаєш мені?
Завжди.
Хочете кинутися зі скелі? Кажуть, це легкий вихід.
На мою думку, це зовсім не легко.
Я збився зі шляху, отче.
І я не жартую.
Правду кажучи, я збився зі шляху...
вже дуже давно.
Немає бажання нічого робити.
Здається, що немає нічого вартісного.
Почуття відчуження.
Неприкаяності.
У мене були дружина і діти,
вони для мене нічого не важили.
У мене є гроші. Вони для мене нічого не важать.
У мене є життя...
Воно для мене нічого не важить.
Як Ви думаєте, звідки воно? Це почуття відчуження?
Нізвідки.
Послухайте, я зараз маю з деким зустрітися,
я подзвоню Вам пізніше.
І ми поговоримо.
Направимо Вас у правильне русло. Добре?
- Добре? - Дякую.
Дякую Вам, отче.
Дякую.
- Все добре? - Так.
Вийміть руки з кишень. Повільно.
Чому?
Я чув, Ви маєте пістолет.
Чесно кажучи, я здивований. Думав, доведеться Вас шукати.
Те, що я тут, не значить, що ти повинен довершити справу.
Ще й як значить.
Це пророцтво, яке само собою збувається.
Чи думали Ви колись, що дійде до такого?
Я сподівався, що ні. Я думав, що ти мій друг.
Друг - це той, хто ще не встиг стати ворогом.
- Дешевий цинізм. - Ні, не дешевий.
Цей цинізм дістався дорогою ціною!
Цей цинізм зароблений
у пеклі фізичних і моральних тортур.
Забираю свої слова. Але, так чи інак, це цинізм.
Може, у цьому відмінність між нами.
О, це не єдина відмінність.
Шкодуєте про щось?
О так! Не дочитав "Мобі Діка".
- Кит убиває Ахаба. - Чесно?
Тоді він знищує корабель разом із командою.
Гинуть усі, крім Ішмаеля.
Лише він рятується. "Щоб повідати вам."
Я можу зрозуміти спалення церкви.
Але не треба було вбивати мого пса.
Я не вбивав Вашого пса! Я люблю собак. Чому б я таке робив?
Я знайшов його з перетятою горлянкою.
Якого біса мені вбивати пса? Я не...
Я тут ні до чого.
У цьому я цілком невинний.
Але то я тоді вдарив Вероніку.
Я визнаю це і шкодую про це.
Вас це засмутило? Пес?
Так, засмутило.
Ви плакали?
Так, я плакав.
Як мило.
А коли Ви читали про те, що Ваші друзяки-священики робили з тими дітьми
всі ці роки, тоді Ви плакали?
Я Вас спитав: тоді Ви плакали?
Ні.
Саме так!
- Мабуть... - Що?
- Мабуть, я відчужувався... - Еге ж.
- Коли читаєш... - Так, так.
....про щось у газетах...
То відчужтеся від цього!
Нам ще пощастило!
Там закопані тіла! Зариті, як собаки!
Не дивіться на мене!
Відверніться, не дивіться на мене!
Ні! Біжи! Міхале! Біжи!
Я приведу Стентона, отче!
Нагадує мені мене самого.
Ще не запізно, Джеку.
Ні, запізно.
Запізно.
Промовте свої молитви, отче.
Я вже їх промовив.
Залюбки переклала химерка.
Переклад присвячую світлій пам'яті Всеволода Нестайка.
Дякую за увагу.